Översättning: Dream_Theater.
Kom igen, skynda på.
Här borta.
Ah, alltså!
Kom igen, lägg manken till.
Ja.
Utmärkt.
Äntligen, skriftrullarna.
Ja.
Och igen.
Ni får inte parkera här.
Hallå, sir, jag beklagar, men ni får inte parkera här.
Sydney Fox.
Professor Fox. Jag måste få träffa er.
Jag måste få träffa er, nu.
Ska jag avsluta balettlektionen, eller ska ni?
Vem tror ni att ni är och vad ger er rätten att storma in som,..
Det här ger mig rätten. Derek Lloyd, USGI.
Statens Underrättelsetjänst, avdelning 9.
Vad handlar det här om?
- Är detta vad jag tror det är? - Hälften av det.
Paris Seltzer rullarna.
Det stämmer. Och du ska hjälpa mig att hitta den andra rullen
innan någon annan gör det.
Arthur Stanton, affärsman, industrimagnat. En av dessa
entreprenörer som alltid gungade på konkursens brant.
Under kriget, så byggde han tanks.
Problemet var, att han inte brydde sig om vem han sålde dem till.
Allierade, fascister, han urholkade dem båda.
När kriget var över, så anklagade USA honom för att vara en profitör.
Och var kommer rullarna in?
Han behövde pengar. Han hade också en förkärlek för guld.
Ah, alkemins löften.
Att förvandla grundmetaller till guld. Han sågs senast i Österrike
där han och Paris Seltzer rullarna försvann ungefär samtidigt.
Otroligt att han hittade Paris seltzer rullarna.
Ingen trodde på dem då. De trodde det var kvacksalveri.
Men nu gör de.
Modern vetenskap är inte bortom möjligheternas domäner, miss Fox.
Om de kommer på formulan.
Stanton hamnade i Peru där han inte kunde utlämnas. Han byggde en villa.
Paris Seltzer rullarna dök aldrig upp,.. förrän nyligen.
Det är nog inte meningen att vi ska höra det här.
Såna killar talar inte bara om saker för en, Nigel.
Resten kommer du på, på en behöver-veta basis.
Allt du behöver veta just nu är att du följer med mig.
Och om jag säger nej?
Det gör du inte. Om formulan funkar, så kunde den påverka hela världen.
- Ingen vet att den gör det. - Ingen vet att den inte gör det.
Jag hämtar dig 14.00.
- Jag letade efter min kontaktlins. - Du har inte linser, Claudia.
- Är du säker? - Ooh..!
Derek Lloyd verkar stämma. Jobbar på Pentagon USGI som han sa.
Otroligt att jag träffade en riktig, levande spion.
Claudia, jag väntar på ett samtal från en vän på Pentagon.
- Han är ute på fältet nånstans. - Känner du också en spion?
Vet ni att förutom att leta efter ett sätt att göra guld,
så sökte alkemisterna också efter evig ungdom?
Ooh, min typ av människor.
Du, det är nästan tid, Claudia. Hör på. Detta är väldigt viktigt.
Okej.
Var jag än är eller vad jag än gör, när min vän ringer,..
så letar du upp mig. Är det förstått?
- Spikat. - Nej, detta är väldigt viktigt.
Han måste kunna verifiera några saker till mig. Skriv upp det.
Jag har redan sagt spikat.
- Okej. Då åker vi. - Visst.
Vet du, att jag oroar mig för dig ibland, Nigel.
- Ta hand om allt. Allting. - Visst.
- Trodde inte du skulle vara i tid. - Jag är full av överraskningar.
- Vart ska han? - Med oss.
- Nej, det ska han inte. - Han är min assistent.
- Det får han göra någon annanstans. - Han åker dit jag åker.
Inte denna gången, miss Fox. Låt oss komma iväg.
Han åker, annars åker inte jag.
Händer något, så skyddar staten dig.
Du är viktig för uppdraget. Det är inte han.
Exakt var är det jag inte åker?
Jag ska träffa en kontakt som ska visa oss Stantons villa.
Händer något, så håll er utanför.
- Conaco. - Hallå, Derek.
Husets specialité.
Det måste vara ett misstag. Jag kan inte dricka det här.
- Är ni säker, señor? - Inte riktigt,..
Det är ett sätt att välkomna nya kunder.
Väldigt charmerande, Sydney, men det är ingen drink, utan ett zoo.
Du måste dricka den. Annars förolämpar du dem.
- Du tycka om? - Väldigt mycket.
Den är väldigt god. Raffinerad, men ändå stor. Jag menar fyllig.
- Mycket nöje, señor. - Vi hade ett avtal, Conaco.
Inte nu längre. Jag vill,.. omförhandla.
Femtonhundra till, och inte en penny mer. Ta det eller inte.
Det är en,.. hur säger man? En avbetalning. Tusen till.
Du, vart ska du gå? Vi hade ju ett avtal.
- Berätta var den är. - Okej.
- Han sa vi skulle hålla oss utanför. - De kommer att döda honom.
- Var lärde du dig det där? - På balettskolan.
Ducka!
- Upp på jeepen, upp på jeepen! - Vi får sköta det själva.
- Kom igen, kom igen! - Fördömt.
- Vart är vi nu på väg? - Du får veta när vi kommer dit.
Det är ingen olycka att träden har fallit så här.
Nej, det är det inte. Vi blir bevakade.
Är du säker? Vi är mitt ute i ingenstans.
Visst är jag säker.
- Kanske du har rätt. - Sträck upp dina händer.
- Vart är ni på väg, gringos? - Stantons villa, huraco.
- Ni måste vara knäppa. - Och varför det då?
För att det är ingemansland. Det pågår ett krig, gringos.
- Hela området är försåtsminerat. - Försåtsminerat?
Hur långt är det dit?
Ungefär tre klick. Det klarar ni aldrig.
Vi tar chansen.
Hur långt är ett klick? Äh, glöm det.
Vet ni vad, señor.
Jag skulle vara tacksam för lite hjälp med att flytta träden.
Det tror jag säkert, señor.
Förmodligen,.. min mor.
- Hallå? - Nigel.
Ja, vad är det?
Du vet killen med pistolen, Derek Lloyd?
Claudia, jag kan inte snacka nu.
Jag har dåliga nyheter.
- Vad är det? - Han är död.
- Vem då? - Derek Lloyd.
Claudia, detta är inte rätt tillfälle att,..
Nej, killen från Pentagon ringde, Sydneys vän.
Han lämnade ett meddelande.
Det,.. det är ju omöjligt. Du måste ha missförstått.
Nejdå. Jag skrev ner det, precis som Sydney sa åt mig.
- Vad sa han? - Han sa,.. att Derek Lloyd är död.
Va?!
Han mördades för tre dagar sedan av en annan agent.
Nigel? Nigel?
Tillbaka till jeepen.
- Är du okej? - Ja, utmärkt.
Vamos.
Kan vara en förändring i hela maktbalansen.
Penningmarknaden är översvämmad, världsekonomin är destabiliserad.
Fördömt,..
Vad är det? Du ser ut som om du har sett ett spöke.
- Det har jag. Det är inte Derek Lloyd. - Vad?
- Derek är död. - Vem är då han?
Vem vet?
Samtalet var från Claudia. Din vän från Pentagon ringde,..
Derek Lloyd dödades för tre dagar sedan av en annan agent.
Håll dig lugn. Säg inget, utan bara gör som han säger.
Men han är ju galen!
Desto mer anledning till att inte konfrontera honom.
Vi har inte råd med att rullarna hamnar i fel händer.
Han är en mördare.
Han försöker inte med något. Han behöver oss för att hitta rullarna.
Han behöver dig. Mig behöver han inte.
Jag behöver dig. När vi hittat rullarna så listar vi ut något.
Just nu, så är det här större än bara ännu en relik.
- Visst. - Okej.
Fixad, huh? Bara hux flux?
- Vi får gå. - Vad?
Det kan inte vara mer än två klick härifrån.
Hur långt var ett klick nu då? Oh, vänta nu lite.
Jag kan ringa efter hjälp. Du stryper mig.
Ta bort händerna från honom!
Ringer du med en mobil så kan det spåras.
Vill du verkligen att alla ska veta vår belägenhet?
Vi har ödslat nog med tid. Börja att gå.
Så,.. hur har du kommit till att börja jobba för USGI?
- Det är en lång historia. - Lång promenad.
Vetgirig, professor Fox, vetgirig. Vatten?
Nej tack.
Blir ni uttorkade, så kan ni bli förvirrade.
Hur mycket längre är det?
För dig? Kanske bara en fotfråga. Det finns landminor överallt.
Oroa dig inte, du klarar dig fint. Gå i mina fotspår.
Mina fötter är ömma, och min hals är uttorkad,..
Stopp!
Vad du än säger. Jag ska inte gnälla mera, det lovar jag.
Nej, jag menade stopp. Rör dig inte, ta inte ett steg till, andas inte ens.
Du står på en landmina.
- Om du lyfter foten så dör du. - Ja,.. men,.. jag,..
Okej, Nigel, stå stilla. Vi behöver en sten.
Fixar jag.
Jag ska sticka in kniven mellan din stövel och splinten.
När jag säger tre, så tar du bort foten. Förstår du?
Okej,.. ett,.. två,..
- Måste ha varit en blindgångare. - Nära,..
- Du kan släppa nu. - Och om jag säger nej, då?
Det gör du inte.
Vi måste hålla oss borta från stigarna. Den här vägen.
Det borde inte vara så långt nu.
Jag vet inte hur många klick som finns kvar i mig.
Vi går in, och därifrån igen, vi gör allt väldigt snabbt.
Hur kan du vara så säker på att stället är övergivet?
Det försäkrade Hector mig om.
Vet du att Paris Seltzer skrev ner formulan på två rullar, ljus och mörk,
och magnetiserade baksidorna med magnetjärnsten så de satt ihop.
Ingen hade hört talas om det innan han gjorde det.
Kom fram!
- Den skyldige räddade mitt liv. - Och var en skarpskytt.
Kanske skulle vi spara den här till middag.
Fram tills dess får vi röra på oss. Vi är förföljda.
Den här vägen.
Okej, en baggis; vi går in, vi tar rullarna, och försvinner.
Jag tyckte du sa att stället var tomt.
De måste precis ha kommit dit. Detta komplicerar saker lite.
Ser ut som om de flesta ska ut på patrullering.
Bra. Utmärkt, då går vi. lite närmare. Följ mig.
Nej, du behöver inte döda honom. Han gjorde inte dig något.
Släpp vapnen Nigel, du gör mig nervös.
Nu går vi, kom igen.
Verkar som om stället har blivit plundrat.
- Ser ut som om de tog nästan allting. - Tja, låt oss inte hoppas allting.
Stridsmask, 300-talet. Användes till att driva bort onda andar.
Verkar inte som den fungerade.
Här måste finnas mer. I de här rummen bodde han.
Det måste finnas något labb.
- Vad gör du? - Det här var övertäckt.
A,.. r,.. t,.. arthur.
Varför skulle han skriva sitt namn på klinkerplattor på golvet?
- Och varför sitt förnamn? - Det begriper jag inte.
- Måste vara nån slags kod. - Kanske en kontakt eller spak.
- Plaketten. - Vilken plakett?
För Paris Seltzer, vad är symbolen för guld?
I det periodiska systemet, är det ett,..
U.
Se på det här. Och allt i jakt på en formel.
Nej! Jag kunde skjuta den ur handen på dig, men jag är en dålig skytt.
Det var du som dödade ormen.
Sydney, hon är en avhoppad agent. Allt hon vill ha är rullarna.
Jag är här för att rädda er och ta honom i förvar.
Hon ljuger. Kolla henne, jag garanterar att hon är buggad.
Det kommer fler, tro mig.
- Kolla henne, Nigel. - Vad?
Se om hon är buggad.
Ursäkta.
Nigel.
Nigel!
Det är standard ute på fältet. Och det vet han.
Vi vet att du inte är Derek Lloyd.
Jag var tvungen att anta en ny identitet. Det var en överlevnadsfråga.
Han dödade Derek Lloyd. Så då kanske han dödar er också.
Jag talar sanning.
Han ljuger. Han bryr sig inte om rullarna.
Hon har rätt. Jag bryr mig inte så mycket om rullarna.
Det enda jag bryr mig om är att de inte hamnar i orätta händer.
Jag har ett jobb att utföra precis som Derek hade.
Han tänker döda er när han väl får tag på rullarna.
Hon räddade ditt liv och, tja, han,.. han räddade mitt.
Om du försökte rädda våra liv, varför väntade du då så länge?
Nej, det finns alltid en krigsrätt. Sätt henne med de andra.
- Fel beslut, Sydney. - Iväg.
Ni vet inte vad ni har att göra med.
Du ska snacka. Jag måste veta. Jag måste veta. Jag vill ha svar
och det ska vara nu. Vem är du och hur känner du henne?
Mitt namn är Richard Watson. Hon är min överordnade på agenturen.
Derek och jag fick i uppdrag att säkra rullarna när Derek förstod
att hon försökte stjäla dem. Hon dödade honom, och jag stod på tur.
Varför ta Derek Lloyds identitet?
Under en tid var det ingen förutom hon som visste att han var död.
När hon upphävde mitt tillträde till byrån, tog jag hans för att överleva.
Derek var min bäste vän.
1500-tals Inca, användes för begravningsceremonier.
Vad är det bakom hyllorna?
Tala om en kärlek av guld.
Han gjorde det. Han förvandlade sig själv till det han älskade mest.
- Guld. - Det tror jag inte.
Vad gör du?
Det är bara en kista, gjord av solitt guld.
Han begravde inte rullen med sig,.. då fortsätter vi.
Okej, det finns två halvor av Paris Seltzer rullarna.
Det stämmer, ljus och mörk, precis som yin och yang.
- Du har den ljusa sidan. - Solguden.
Så vi letar efter den andra halvan, den mörka sidan. Den mörka sidan.
Vad är det där?
Ingen aning. Som någon slags dämpare som genomdränker allt ljus.
- Det är ett svart hål. - Mörkrets kammare.
Att träda in i guldkammaren måste ha öppnat den mörka sidan.
- Ska,.. ska du gå in där? - Det måste jag.
Vänta.
Här.
Jag,.. jag,.. stannar bara här då.
Kan ni se någonting? Hallå?
Där är det.
- Solförmörkelse. Totalt mörker. - Här, jag får se på den.
Kom igen!
Sydney, vi måste härifrån, nu!
Sydney, kom igen!
Är du oskadd? Kors i taket.
Vi måste ut härifrån innan vi får sällskap.
Hallå, Richard.
Jag tar hand om dem nu.
- Du satsade fel, Sydney. - Det tror jag knappast.
- Kom igen nu. - Nigel!
Wow,..
Inte illa.
Gillar ni showen?
- Ja,.. - Ja.
Var på er vakt.
Håll ordentligt i rullarna.
- Krigsrätt? - Har en bättre idé.
Vet du, det är otroligt att du har detta som ett jobb.
Lustigt, jag tänkte säga precis samma sak till dig.
Så vad tänker du göra nu?
Jag vet inte. Jag kan inte återvända till byrån.
Dra mig tillbaka tidigt, antar jag.
Jag tror ändå inte att jag orkar med den här sortens jobb längre.
Äh, det vet jag inte.
Minns du att jag hade chansen att döda Turley och inte gjorde det?
Säg inte att du önskar att du hade?
Nej. Har bara blivit tränad så. Döda eller bli dödad.
Vilket hemskt sätt att leva.
Faktiskt inte. Utan enda sättet. Du kan bara göra ett misstag.
Men nu när jag har ett nyfunnet samvete, så får jag troligen mig själv dödad.
Och om du stannar här då och fixar till Stantons villa?
Du kunde säkert hyra ut dig till ena eller andra sidan i kriget.
Det kanske jag gör.
Och de här då? Vad ska du göra med dem?
- Överlämna dem till regeringen. - Är du säker på det?
Tänk om formeln verkligen fungerar? Vad ska de göra med dem?
Det vill jag inte veta.
Jaså, inte? Vems vetgirighet är det då?
Kom ihåg vad som hände när de klöv atomen.
Vad föreslår du då?
Tja, rullarna fungerar ju bara tillsammans,..
Och eftersom du hittade en, och jag hittade en,..
och vi förmodligen aldrig kommer att träffas igen,..
Översättning: Dream_Theater.